Valstiečiai, kalviai, arklininkai.
Jie - ne kariai.
- Dauguma matė per daug žiemų. - Arba per mažai.
Pažvelk į juos.
Jie išsigandę. Matau tai jų akyse.
Boe a hyn: Turi jie būti:
neled herain dan caer menig. trys šimtai prieš dešimt tūkstančių.
Si, beriathar hyn ammaeg na ned Edoras. Dabar ginsis jie nuožmiau nei Edorase.
Aragorn, nedin dagor hen u-'erir ortheri. Mūšyje šiame jie negali laimėti.
Natha daged dhaer. Bus žudynės didžios.
Tada aš žūsiu kaip vienas iš jų!
Tegu eina, vaikine.
Palik jį ramybėje.
Kiekvienas kaimietis, galintis valdyti kardą,
pasiųstas į ginklų sandėlį.
Mano valdove?
Kas aš esu, Gamlingai?
Jūs - mūsų Karalius, sere.
Ar jūs pasitikite savo karaliumi?
Tavo vyrai, valdove,
seks tave iki bet kokios pabaigos.
Bet kokios pabaigos.
Kur žirgas ir raitelis?
Kur nuskardenęs ragas?
Jie pradingo kaip lietus kalnuose,
kaip vėjas pievoje.
Dienos nusileido Vakaruos,
už kalvų,
į šešėlius.
Kaip tai atsitiko?
Duok savo kardą.
Koks tavo vardas?
Haletas, Hamos sūnus, mano valdove.
Vyrai sako, neišgyvensime šios nakties.
Sako, kad tai - beviltiška.
Tai geras kardas,
Haletai, Hamos sūnau.
Visada yra viltis.
Pasikliovėme tavimi iki šiol, ir nepaklaidinai mūsų.
Atleisk man. Klydau, netekdamas vilties.
U-moe edaved, Legolas. Nėra ko atleisti, Legolasai.
Jei būtų laiko, prisiderinčiau juos.
Jie truputį siauri per krūtinę.
Tai ne orkų ragas!
Pakvieskite karalių.
Atverkit Vartus!
Kaip tai gali būti?
Atnešu žinią nuo Elrondo iš Rivendelo.
Kadaise elfai ir žmonės buvo sudarę sąjungą.
Seniau kovėmės ir žuvome kartu.
Atėjome pagerbti tos ištikimybės.
Mae govannen, Haldir. Sveikas sutiktas, Haldirai.
Jūs labai laukiami!
Mums garbė vėl kautis šalia žmonių.
Galėjai pasirinkti geresnę vietą.
Taigi, vaikine, kad ir kokia sėkmė tave lydi, tikėkimės, ji ištvers naktį.
Tavo draugai su tavim, Aragornai.
Tikėkimės, jie ištvers naktį.
A Eruchin, u-dano i faelas a hyn Eru vaikai, nerodykit gailesčio jiems,
an uben tanatha le faelas! nes niekas nerodys jums gailesčio!
- Kas ten vyksta? - Ar turėčiau papasakoti?
Ar norėtum, kad rasčiau tau dėžę?
Dartho! Laukit!
Taigi, tai prasideda.
Tangado a chadad! Pasiruoškite šauti!
Faeg i-varv din na lanc Menki jų šarvai ties gerkle
a nu ranc! ir po ranka!
Hado i philinn! Iššaukit strėles!
Pataikė į ką nors?
Paleiskit į juos salvę.
Šaukit!
Tegu ateina! Eikšenkit!
Pendraith! Kopėčios!
Gerai!
Kardus!
- Legolasai, jau du! - Aš - septyniolika!
Nė vienam smailiaausiui nesileisiu pralenkiamas!
Devyniolika!
Meri.
Mes ką tik nutarėme.
Taip?
Pasakiau jūsų vardus Entų Susirinkimui
ir mes ką tik nutarėme,
kad jūs nesate orkai.
Taip, tai gera žinia.
O dėl Sarumano? Ar priėmėte sprendimą dėl jo?
Nebūk skubotas, ponaiti Meriadokai.
Skubotas?
Mūsų draugai tenai.
Jiems reikia mūsų pagalbos! Jie negali kariauti šio karo vieni.
Karo, taip.
Jis paveiks mus visus.
Bet turi suprasti, jaunasis hobite,
reikia daug laiko
ką nors pasakyti senąja entų kalba.
Ir mes niekada nesakome nieko,
jei tai nėra verta
ilgo laiko pasakyti.
17,
18, 19,
20,
21,
22...
Na fennas! Į Vartų Kelią!
Ir tai viskas?
Viskas, ką gali surengti, Sarumanai?
Togo hon dad, Legolas! Nuversk jį, Legolasai!
Dago hon! Nudėk jį!
Sustiprinkit Vartus!
Sulaikykit juos! Laikykitės!
Aragornai!
Gimli!
Hado i philinn! Iššaukit strėles!
Herio! Pulkit!
Entai negali sulaikyti šios audros.
Mes turime atlaikyti tokius dalykus, kaip darėme visada.
Kaip galite taip nuspręsti?!
Tai - ne mūsų karas.
Bet jūs - šio pasaulio dalis!
Ar nesate?
Turite padėti. Prašau!
Turite kažką daryti.
Tu jaunas ir drąsus, ponaiti Meri.
Bet tavo vaidmuo šioje istorijoje baigėsi.
Grįžk į savo namus.
Galbūt Medžiabarzdis teisus.
Čia - ne mūsų vieta, Meri. Tai - ne mūsų pečiams.
Ką begalime padaryti?
Turime Šyrą.
Gal turėtume eiti namo.
Aizengardo liepsnos plis.
Degs Takboro ir Stirnynės miškai.
Ir viskas, kas buvo žalia ir gera šiame pasaulyje, dings.
Šyro nebebus, Pipinai.
Aragornai!
Traukitės į bokštą!
Patrauk savo vyrus iš ten!
Nan barad! Į bokštą!
Haldirai!
Nan barad! Į bokštą!
Ką jūs darot? Baikit!
Haldirai!
Sustiprinkit Vartus!
Prie Vartų! Traukit kardus!
Ilgai neišlaikysim.
Sulaikyk juos!
Kiek laiko reikia?
Kiek tik gali!
Gimli!
Sustiprinkit Vartus!
Eime. Galim juos prigriebti!
Toloka.
Sviesk mane.
- Ką? - Negaliu tiek nušokti. Sviesk mane!
Nesakyk elfui.
Nė žodžio.
Užremkite duris!
Aukščiau!
Gimli! Aragornai!
Traukitės iš ten!
Aragornai!
Atitrauk visus!
Atitrauk juos!
Atsitraukt!
- Jie prasiveržė! - Į bokštą!
Trauktis! Trauktis!
Greičiau! Į vidų! Į vidų juos!
Į bokštą!
Paliksiu jus ties vakarine miško riba.
Iš ten galėsite keliauti į šiaurę, į savo gimtinę.
Palauk! Stok!
Stok!
Apsigręžk.
- Apsigręžk. Nugabenk mus į pietus! - Į pietus?
Bet tada turėsite eiti pro Aizengardą.
Taip. Būtent.
Jei eisim į pietus, galim praslysti pro Sarumaną nepastebėti.
Kuo arčiau pavojus, tuo toliau bėda.
Šito jis mažiausiai tikėsis.
Man tai atrodo nesąmonė.
Betgi jūs - labai maži.
Galbūt esate teisūs.
Taigi, į pietus.
Laikykitės, mažieji Šyro gyventojai.
Man visada patinka eiti į pietus.
Atrodo, tarsi žingsniuočiau į pakalnę.
Ar išprotėjai, mus sučiups!
Ne.
Ne šįkart.
Žiūrėk!
Osgiliatas dega.
Mordoras atžygiavo.
Žiedas neišgelbės Gondoro.
Jis turi tik naikinimo galią.
Prašau,
paleisk mane.
Skubėkit.
Faramirai!
Privalai mane paleisti!
Kartais užsiropščia lauko pelių šeimynėlė
ir baisiai mane kutena.
Visąlaik stengias kur nors įlįsti.
Daug šių medžių buvo mano draugai.
Pažinojau juos nuo riešuto ir gilės.
Apgailestauju, Medžiabarzdi.
Jie turėjo savo balsus.
Sarumanas.
Magas turėjo suprasti!
Nėra elfų, entų ar žmonių
kalbose prakeiksmo,
kurio verta jo išdavystė!
Šiąnakt užsiimsiu Aizengardu.
Uolomis ir akmenimis.
Taip!
Eime, draugai!
Entai žengia į karą.
Tikėtina,
kad žengiame į pražūtį.
Paskutinis
entų žygis.
Faramirai, orkai užėmė rytinį krantą.
Jų per daug. Iki sutemų būsime įveikti.
Pone Frodo?
Žiedas šaukiasi jo, Semai. Jo Akis nukreipta beveik į mane.
Laikykis, pone Frodo. Viskas bus gerai.
Nugabenkit juos mano tėvui.
Pasakykit jam, kad Faramiras siunčia galingą dovaną.
Ginklą, kuris pakeis mūsų šansus šiame kare.
Nori žinoti, kas atsitiko Boromirui?
Nori žinoti, kodėl tavo brolis žuvo?
Jis bandė atimti Žiedą iš Frodo! Davęs priesaiką
jį ginti, bandė nužudyti!
Žiedas atėmė tavo broliui protą!
Saugokis!
Pone Frodo?
Jie čia.
Jie atėjo.
Nazgulai!
Likit čia. Nesirodykit.
Slėpkitės!
Tvirtovė užimta.
Baigta.
Sakei, ši tvirtovė niekad nekris, kol ją gina tavo vyrai.
Jie ją dar gina! Jie žuvo, ją gindami!
Jie laužiasi!
Sutvirtint duris!
Ar nėra kito kelio išvesti moteris ir vaikus iš olų?
Ar nėra kito kelio?
Yra išėjimas. Jis veda į kalnus.
Bet toli jie nenueis. Uruk-hajų per daug.
Liepkit moterim ir vaikam eiti į kalnų perėją.
Ir užbarikaduokit įėjimą! - Tiek daug mirties.
Ką žmonės gali padaryti prieš tokią beatodairišką neapykantą?
Išjok su manimi.
Išjok ir sutik juos.
Už šlovingą žūtį.
Už Rohaną.
Už tavo tautą.
Saulė teka.
Laukite mano atvykimo su pirma penktosios dienos šviesa.
Auštant
pažvelkite į rytus.
Taip.
Taip!
Helmo Kūjarankio Ragas
skambės Dauboje
vieną, paskutinį, kartą.
Taip!
Tebūnie tai valanda, kai išsitrauksime kardus kartu.
Žiaurūs žygiai, pabuskit.
Metas rūstybei,
Metas pražūčiai
Ir raudonai aušrai!
Pirmyn, Eorlingai!
Gendalfas.
Karalius Teodenas kaunasi vienas.
Ne vienas.
Rohirimai!
Eomeras.
Prie karaliaus!
Smūgis.
Puikus smūgis.
Pralaužkite užtvanką!
Išlaisvinkite upę!
Pipinai, laikykis!
Laikykitės, mažieji hobitai!
Ką tu darai?
Kur eini?
Tai aš.
Tavo Semas.
Nebeatpažįsti Semo?
Negaliu to padaryti, Semai.
Žinau.
Viskas ne taip.
Iš tikrųjų net neturėtume čia būti.
Bet esame.
Tai lyg kilniose istorijose, pone Frodo.
Tose, kurios atrodė tikrai svarbios.
Kupinos tamsumos ir pavojų jos buvo.
Ir kartais nesinorėdavo sužinoti pabaigos,
nes kaip ji galėtų būti gera?
Kaip pasaulis galėtų grįžti į savo vėžes, kai įvyko tiek blogų dalykų?
Pergalė!
Bet juk tik laikinas dalykas
šis šešėlis.
Net tamsuma turi pradingti.
Ateis nauja diena.
Ir kai nušvis Saulė, ji švies skaisčiau.
Tokios buvo istorijos, kurios likdavo su tavimi.
Kurios kažką reiškė,
net jei buvai per mažas suprasti, kodėl.
Bet manau, pone Frodo, suprantu.
Dabar aš žinau.
Tų istorijų žmonės
turėjo daug progų apsigręžti, bet to nepadarė.
Jie vis ėjo.
Nes jie kažkuo tikėjo.
Kuo tikime mes, Semai?
Kad šiame pasaulyje yra gėrio, pone Frodo.
Ir už jį verta kovoti.
Manau, galiausiai suprantame vienas kitą, Frodo Beginsai.
Tu žinai mūsų šalies įstatymus. Savo tėvo įstatymus.
Jei juos paleisi, tavo gyvybė bus atimta.
Tebus atimta.
Paleiskit juos.
Saurono rūstybė bus baisi, atkirtis - greitas.
Mūšis dėl Helmo Daubos baigtas.
Mūšis dėl Viduržemio prasideda.
Dabar visa mūsų viltis - du maži hobitai
kažkur laukinėse vietovėse.
Įdomu, ar kada nors pateksime į dainas ar sakmes?
Ką?
Įdomu, ar žmonės kada nors sakys: "Paklausykime apie Frodo ir Žiedą".
Ir: "Taip, tai viena mano mėgstamų istorijų.
Frodo buvo tikrai narsus, ar ne, tėveli?"
"Taip, mano berniuk,
pats įžymiausias hobitas. O tai daug pasako".
Praleidai vieną iš pagrindinių veikėjų - Semvaisą Drąsųjį.
Norėčiau daugiau išgirsti apie Semą.
Frodo be Semo nebūtų toli nuėjęs.
Pone Frodo, nereikia šaipytis. Kalbėjau rimtai.
Ir aš.
Semvaisas Drąsusis...
Smygolai?
Mes tavęs nelauksim. Eikš!
Šeimininkas.
Šeimininkas rūpinasi mumis.
Šeimininkas neįžeis mūsų.
Šeimininkas sulaužė pažadą!
Neprašyk Smygolo. Vargšas Smygolas.
Šeimininkas mus išdavė!
Pikti, sukti, apgaulingi!
Turėtume nusukti jo menką purviną sprandą!
Nužudyti juos! Nužudyti juos!
Nužudyti juos abu!
Tada mes pasiimtume brangiaussiąjį
ir mes būtume šeimininkas!
Bet storasis hobitas žino.
Jis visada stebi.
Tada jas išdursimės!
Iškabinsime jo akis. Ir priversime jį šliaužti.
Taip! Taip! Taip!
Nužudyti juos abu.
Taip! Ne. Ne!
Per daug rizikinga, per daug!
Kur jis prapuolė?
- Golumai, kur tu? - Smygolai?
Galėtume leisti tai padaryti jai.
Taip. Ji galėtų tai padaryti.
Taip, brangiausiasis, ji galėtų!
Ir mes paimsimės jį, kai jie bus negyvi.
Kai jie bus negyvi.
Ša!
Eime, hobitai! Tolimus kelius dar reikia nueiti.
Smygolas parodys kelią.
Sekite mane.
Kur buvo šviesa -
Dabar slenka tamsa,
Kur buvo meilė -
Meilės nebėra.
Nesakyk - viso gero,
Nesakyk - nesistengiau...
Rieda ašaros mums
Kaip krentantis lietus,
Už visus tavo melus,
Peikimą, įžeidimus.
Ir verksim mes,
Kad likom vieniši.
Paklydę mes -
Namo negalim grįžt.
Ir pagaliau
Būsiu tas, kas būsiu,
Ir tikro draugo
Neturėjęs liksiu.
Dabar sakom - viso gero,
Sakom - tu nesistengei.
Riedančios ašaros tavo
Liejas per vėlai.
Atsiimk melus,
Kai peikei ir žeidei.
Ir verksi tu,
Kai vienišas liksi.
Paklydęs tu -
Namo negali grįžt.
Paklydęs tu -
Namo negali grįžt.